% beskärs 20mm ner från överkanen till storlek H 270, B 190, 

\documentclass[a4paper,twoside,openany,10pt,swedish]{book}
\usepackage[utf8]{inputenc}
\usepackage{babel}
%\usepackage{bookman}
\usepackage{graphicx}
\usepackage{verbatim}
%\usepackage[noenc]{tipa}
\usepackage[T1]{tipa}
\usepackage{array}
\selectlanguage{swedish}

\newcommand{\TI}[0]{\textprimstress}
\newcommand{\TB}[0]{\begin{tabular}{@{}p{43mm}p{52mm}p{51mm}@{}}}
\newcommand{\IN}[0]{\makebox[3mm]{ }}
\usepackage{fancyhdr}
%\renewcommand{\sectionmark}[1]{\markboth{#1}}
\lhead[]{\leftmark}
\chead[]{}
\rhead[\leftmark]{}
\lfoot[]{}
\cfoot[\thepage]{\thepage}
\rfoot[]{}
\renewcommand{\headrulewidth}{0pt}
\renewcommand{\footrulewidth}{0pt}

%\setlength{\paperheight}{270mm}
%\setlength{\topmargin}{-5mm}
% add 10mm to be cut off after printing
\setlength{\paperheight}{280mm}
\setlength{\topmargin}{5mm}

%\setlength{\paperwidth}{190mm}
%\setlength{\oddsidemargin}{-10mm}
%\setlength{\evensidemargin}{-5mm}
% fill upp to 210 (A4) and ajdust for cutting
\setlength{\paperwidth}{210mm}
\setlength{\oddsidemargin}{-10mm}
\setlength{\evensidemargin}{15mm}

\setlength{\textwidth}{155mm}
\setlength{\parindent}{0mm}
\setlength{\parskip}{1ex plus0.5ex minus0.2ex}
\setlength{\unitlength}{1mm}

\newcommand{\betweenLilyPondSystem}[1]{\vfill}

\pagestyle{empty}

\begin{document}

\begin{titlepage}
\begin{centering}
\makebox[5mm]{ }

\vspace{10mm}
{\Huge\bfseries Motectum\\[3mm]
\huge O quam gloriosum}\\[5mm]
\includegraphics[width=50mm]{Victoria}\\[5mm]
{\Large Thomás Luis de Victoria}\\[3mm]
* 1548\\
{\dag} 1611\\[20mm]
\end{centering}
\end{titlepage}

\newpage
\makebox[5mm]{ }

\vfill

Victorias musik är allmängods.\\[5mm]
Faximiler: http://www.upv.es/coro/victoria/1572/1572.html (copyright/licens ej engivet)\\
Översättning: Björn Donobauer\\
Kod och text för att generera dessa sidor :\\
\makebox[3mm]{ } \copyright Karl Hammar\\
\makebox[3mm]{ } Aspö Data 2007, 2009\\
Licens: %\\
\makebox[3mm]{ } GPL (http://www.gnu.org/licenses/gpl.html)\\
%\makebox[3mm]{ } CC-SA (http://creativecommons.org/licenses/by-sa/2.0/)\\
Fritt att kopiera och framföra.\\
Noterna finns tillgängliga på http://aspodata.se/musik/

\newpage
\setcounter{page}{1}
\pagestyle{fancy}

\begin{centering}
\makebox[5mm]{ }

{\Huge\bfseries Motectum\\[3mm]
\huge O quam gloriosum}\\[10mm]
{\Large Thomás Luis de Victoria}\\[3mm]
* 1548\\
{\dag} 1611\\[20mm]
\end{centering}

\subsection*{O Quam Gloriosum}
\vspace{-1mm}
\small
\TB
O quam gloriosum est        & \textipa{O kvam glOri\TI Osum Est} & Oh hur fullt av härlighet är\\
regnum in quo cum Christo   & \textipa{\TI rEgnum in kvO kum \TI kristO} & det Kristi rike, i vilket\\
gaudent omnes sancti amicti & \textipa{\TI gaudEnt \TI Omnes \TI sankti am\TI ikti} & alla de heliga glädja sig,\\
stolis albis                & \textipa{\TI stOlis \TI albis} & iklädda den vita klädnaden,\\
secuntur agnum              & \textipa{se\TI kuntur a\textltailn um} & följande Lammet\\
quocumque ierit.            & \textipa{kvo\TI kumkvE \TI ierit} & vart det än går.\\
\end{tabular}
% Oh hur fullt av härlighet är det Kristi rike, i vilket alla de heliga glädja sig, iklädda den vita klädnanden, följande Lammet vart det än går.
% (en text ur uppenbarelseboken)


\newpage
\markboth{Cantus}{}
\includegraphics[width=155mm]{1572-cantus-01.eps}
\newpage
\markboth{Altus}{}
\includegraphics[width=155mm]{1572-altus-01.eps}
\newpage
\markboth{Tenor}{}
\includegraphics[width=155mm]{1572-tenor-01.eps}
\newpage
\markboth{Bassus}{}
\includegraphics[width=155mm]{1572-bassus-01.eps}

\newpage
%\section*{\label{A}Körpartitur\markboth{Körpartitur}{}}
\markboth{Körpartitur}{}
\input{A-systems.tex}

\newpage

%\section*{\label{B}Klaverutdrag\markboth{Klaverutdrag}{}}
\markboth{Klaverutdrag}{}
\input{B-systems.tex}

\newpage
%\makebox[5mm]{ }
\markboth{Notation}{}
\section*{Notation}
\subsection*{Klaver}
Klaverna under renässansen är i stort sett desamma som finns idag, de skiljer sig mest genom sitt utseende.\\[3mm]
\makebox[5mm]{ }
\includegraphics{clefs-1.eps}\makebox[5mm]{}
\begin{minipage}[b]{19mm}
\raggedright
Alla angivna toner är klingande ettstrukna C.\\
\makebox[5mm]{ }
\end{minipage}

Att använda olika klaver är praktiskt och det gör att man kan undvika hjälplinjer.
Det gör noterna lättare att skriva och läsa och när man tryckte noterna tar de alltid lika mycket plats i höjdled.
Dessutom lär man sig mycket lättare att transponera --- det är ju bara att byta klav och förtecken.

\subsection*{Tonarter och förtecken}
Dur och moll fanns inte som idag.
Då fanns ett flertal kyrkotonarter (\emph{modus, tonus}) vilka kom att ersättas av dur och moll i samband med barocken.
Dessa tonarter avsåg endast tonarten för en enskild melodi och det är först runt 1500 man börjar komponera polyfona stycken i ett visst \emph{modus}.
Dessutom använde man ingen eller högst ett/två b i början av systemet\footnote{Se Apel1978, Church Modes}.

\begin{minipage}[b]{100mm}
Förtecken i början av ett system gäller för hela systemet ut,
 men man får tänka på att förtecken i övrigt bara gäller den not som kommer alldeles efter och
 att man var tvungen att sätta ut förtecken för varje sänkt eller höjd ton.
B'na liknar dagen b'n medans dåtidens kors såg ut som kryssmärken.
\end{minipage}
\makebox[5mm]{ }
\includegraphics{sign-1.eps}

\subsection*{Noter}
Noterna utvecklades ur medeltidens sk. \emph{neumer} och fick i slutet av 1100--talet formen av små svarta kvadrater.
Dels en och en, som utvecklades till dagens noter, och dels sammanbundna, sk. \emph{ligaturer} som försvann i samband med barocken.

\paragraph*{Vanliga noter}

Precis som man i språken har långa och korta stavelser så började man i musiken med långa och korta toner.
De kallades \emph{longa} och \emph{brevis}.
Med tiden fick vi både längre och kortare noter,
 dessutom använde man allt kortare noter för den ``vanliga tidslängden''.
Från \emph{longa} runt 1200 till fjärdedel i modern tid.

Noterna är som synes nedan mycket lika, det är bara formen och de svenska resp. latinska namnen som skiljer sig åt.
Efter 1600 är \emph{brevis} sällsynt och \emph{longa} och \emph{maxima} har fallit bort,
 även om pauserna med motsvarande längd finns kvar i bl.a. orkesternoter där en stämma kan ha mycket långa pauser.
\\[3mm]
\makebox[5mm]{ }
\includegraphics{notes-1.eps}\\
Krumeluren på slutet av notraden heter \emph{custos} och anger var nästa ton på nästa rad hamnar.
\vfill
\hfill
%\label{B}\emph{(fortsättning på s. \pageref{A})}

\newpage
\markboth{Notation}{}
%\label{A}\emph{(fortsättning från s. \pageref{B})}

\paragraph*{Ligaturer}
Ligaturer ser ut som sammanklumpade noter.
De vanligaste ligaturena under renässansen visas nedan.
Notera att klammern ovanför noterna i transkriptionen betyder att noterna bildar en ligatur.
Det finns antydningar att ligaturerna kan tolkas som legaton.
\\[3mm]
\makebox[5mm]{ }
\includegraphics{ligatur-1.eps}

\subsection*{Tempo}
På den tiden fanns något man kallade för \emph{taktus}.
Det var det som bestämde flödet av toner eller tempot som vi skulle säga idag.
En sångare hade/har två mått för tid.
Det ena är hjärtats puls (MM $\approx$ 60) och det andra är hur snabbt man kan bilda toner med full klang (MM $\approx$ 80).

Dåtidens \emph{tempus} (medeltid) och senare \emph{taktus} (renässans) var dagens ``slag''.
\emph{Taktus} var jämförbar med hjärtslagen i längd.
En \emph{taktus} tidslängd var oförändelig och sångarna och musikerna var uppvuxna och tränade med det.
Behövde man ritardandon så skrev man in det med allt längre toner.
Det gör det troligt att man ska vara noggrann med tonernas längd och hålla strikt tempo.

%Även om tidslängden för ett slag varit i stort sett konstant under tiden 1200--1600,
% har en slag varit kopplat till olika långa notlängder.
%Under Notre Dameskolan (1200--1250) var motsvarade den en \emph{longa},
%i samband med \emph{Framco de Colonia} och \emph{Petrus de Cruce} (1250--1300) en \emph{brevis},
%under \emph{Ars nova} (1300--1450) en \emph{semibrevis} (dagens helnot),
%i samband med renässansen (1450--1600) en \emph{minima} (dagens halvnot).
%Efter 1600 har ett slag motsvarat en \emph{semiminima} (dagens fjärdedel),
% men man har istället hanterat tidslängden mycket friare,
% så man har allt från largo till presto istället\footnote{Se Apel1953, s. 97}.


\subsection*{Taktart}

Symbolerna i början av ett renässansstycke betyder inte taktart som nuförtiden.
De angav \emph{mensurering}, hur långa tonerna är i förhållande till varandre.
%lång \emph{brevis} var i förhållande till \emph{semibrevis} och motsvarande för \emph{semibrevis} vs. \emph{minima}.
Ett streck genom tecknet angav att tempot skulle dubbleras.
\\[3mm]
\makebox[5mm]{ }
\includegraphics{mensur-1.eps}
\hfill
\begin{minipage}[b]{39mm}
Idag förväntar vi oss gärna en liten tyngd på ettan i takten.
Denna tyngd fanns i en del sorts stycken men inte alla.
Vi kan därför inte
\end{minipage}\\
 direkt översätta dåtidens symboler till dagens taktarter om vi inte anger om denna tyngd finns eller ej.
Men i princip skulle vi kunna översätta ovanstående till 2/4, 3/4, 6/8 och 9/8 med en samtidig förkortning av \emph{semibrevis} till en fjärdedel resp. punkterad fjärdedel.

\subsection*{Tolkning}

Grundläggande att veta när man framför ett stycke är att förstå rytmiken.
För det måste man förstå mensureringen och vara medveten om all synkoper, och räkna stenhårt.
I slutet av 1500--talet var texten (``ordet'') viktigare än musiken, texten bestämmer accenter, betoningar och klargör rytmiken.
Under renässansen var en \emph{taktus} oftast kopplad till en \emph{semibrevis}.
Det är viktigare att räkna rätt och komma in på rätt ställe i rätt tid än att intonera rätt.

Under renässansen använde man \emph{just} temperatur som bygger på rena terser och kvinter.
Det är därför inte lämpligt att repetera in renässansstycken med moderna klaverinstrument som är stämda liksvävigt.

Man vet i stort sett ingenting om sångklangen under renässansen.
Vad man har att gå efter är ``att det ska låta vackert''.
På målningar av sångare från renässansen ser de oftast ansträngda ut, men det rimmar illa med föregående.
Det är också möjligt att sångklangen liknade dåtidens instrumentklanger, dvs. nasalt och skorrande.
Däremot anges det tydligt att man ska sjunga starkare på låga toner och svagare på höga.
Man sjöng non--legato förutom de korta noterna \emph{fusa} och \emph{semifusa}.

\newpage

\markboth{Biografi}{}
\section*{Biografi}
Tomás Luis de Victoria föddes i Ávila 1548 som sjunde barnet av elva.
Hans far dog när han var nio.
Vid tio till arton års ålder var han korist i Ávila och
 studerade då också sång, kontrapunkt, kompositon och klaver.

1565 fick han ett stipendium av Philip II, fömodligen för att kunna
 vidareutbilda sig i Rom.
Han kom in på Jesuit Collegium Germanicum och fick möjligtvis studera
 hos Palestrina som var kapellmästare vid det Romerska seminariet som
 låg i närheten.
1564 lämnade han kollegiet för att bli körledare och organist i de
 andra kyrkorna i Rom och efterträdde sedan 1571 Palestrina posten vid
 Collegium Romanum, förmodligen på rekommendation av Palestrina.
Året efteråt gav han ut sin första samling motetter i Venedig.

Efter olika uppdrag i kyrkor blev han -75 utnämnd till kapellmästare på
 sitt gamla kollegium (Germanicum) och senare samma år prästvigdes han.
-78 avgick han från Collegium Germanicum för att bli präst vid San Girolamo
 délla Carità där han genomgick en period av djup religiöshet.
Detta var en produktiv tid i Victorias liv och han gav ut ett flertal
 samlingar (se nedan).

Till skillnad från många andra musiker och tonsättare som för gott slog
 sig ner i Italien, återvände Victoria till sitt fädernesland under
 åttiotalet.
Han hade fortfarande kontakt med Italien och gav ut verk där och deltog
 på Palestrinas begravning.
Han var anställd hos Real Convento de las Clarisas Descalzas, dit
 drottning Maria hade dragit sig tillbaka, och var där till sin död 1611.

\subsection*{Verk}
Vittoria komponerade endast sakral musik som motetter, hymner och mässor.

1572 Motecta Que Partim, Quaternis, Partim, Quinis, Alia, Senis, Alia, Octonis Vocibus Concinuntur.\\
1576 Liber Primus. Qui Missas, Psalmos, Magnificat, Ad Virginem Dei Matrem Salutationes.\\
1581 Hymni Totius Anni Secundum Sanctae Romanae Ecclesiae Consuetudium, \dots\\
1581 Cantica B. Virginis Vulgo Magnificat Quatuor Vocibus. \dots\\
1583 Missarum Libri Duo Quae Partim Quaternis. Partim Quinis. Partim Senis. \dots\\
1583 Motecta Quae Partim, \dots\\
1585 Officium Hebdomadae Sanctae Permissu Superiorum.\\
1585 Motecta Festorum Totius Anni. \dots\\
1589 Motecta Quae Partim Quaternis, \dots\\
1589 Musici Suavissimi, \dots, Numquam Antehac in Germania excussae.\\
1592 Missae, \dots\\
1600 Missae, Magnificat, Motecta, Psalmi, et alia quam plurima. \dots\\
1600 Hymni Totius Anni Iuxta ritum Sanctae Romanae Ecclesiae. \dots\\
1603 Motecta, \dots, In omnibus Solemnitatibus per totum Annum, concinuntur, Noviter recognita.\\
1605 Officium Defunctorum, sex vocibus. \dots\\

%\section*{Om verket}
%
%Motetten ``O quam gloriosum'' utgavs 1572 i ``Motecta Que Partim, Quaternis, Partim, Quinis, Alia, Senis, Alia, Octonis Vocibus Concinuntur.''.

\subsection*{Källor}
\vspace{-4mm}
\begin{itemize}
\setlength{\itemsep}{-0.5ex}
\item http://www.upv.es/coro/victoria/
\item \emph{G. Reese: Music in the renaissance},\\ J.M.Dent \& Sons Ltd., London
\item \emph{Gunilla Niska: Sångarens latin / Handledning i uttal enligt italiensk tradition},\\ Verbum Musik, Stockholm
\item \emph{Willi Apel: The notation of polyphonic music 900--1600},\\ 1953, The Mediaeval Academy of America, Cambridge, Massachusetts
\item \emph{Willi Apel: Harvard Dictionary of Music},\\ 1978, The Belknap Press of Harvard University Press, Cambridge, Massachusetts
\end{itemize}

%\newpage
%\makebox[5mm]{ }
%\newpage
%\makebox[5mm]{ }
%\newpage
%\makebox[5mm]{ }

\newpage
\pagestyle{empty}
\makebox[5mm]{ }

\newpage
\makebox[5mm]{ }

\vspace{190mm}

\begin{centering}
Aspö Data\\
2009\\
\end{centering}

\end{document}
